ADVARSEL! ----------------- Denne Digital Versatile Disc ma kun benyttes til privat brug. Samtlige rettigheder til program- indholdet (inkl. Iydspor) indehaves af ophavsrettens indehaver.
Uautoriseret kopiering, redigering, forevisning, udlejning, ombytning, udlan, offentlig fremvisning og enhver form for transmission af denne Digital Versatile Disc eller dele heraf er forbudt. Overtrædelse af dette forbud er strafbart og medforer retsforfolgelse og padragelse af erstatningsansvar. -
PIGEBORN
Mine sostre og jeg huskede den som vor barndoms koldeste vinter.
Et midlertidigt armod havde ramt os syv ar tidligere.
Krigen havde medfort mangel pa brændsel og lampeolie.
Men afsavn er opfindsomhedens mor.
I denne morketid var det, som om familien March skabte sit eget lys.
Mor er kommet hjem !
Vi har ventet pa dig i timesvis.
- I timevis, lille fjols. - Du er jo iskold.
- I skulle se koen ved Hope House. - Fik du lavet julekurvene færdige?
De er sa mange i ar. Vi uddelte . . . Hvordan gar det med forkolelsen?
Vi uddelte dem, sa hurtigt vi kunne.
Na, miss Amy, hvad har jeg i lommen?
Det er fra far!
"Kæreste familie, jeg er ved godt helbred."
- "Vi ligger i lejr ved Patomac." - Potomac.
"December er en barsk tid for os sa langt hjemmefra."
"Jeg tænker pa jer dag og nat og finder trost i jeres omhed."
"Jeg beder til, at jeres trængsler ikke er for store. Kys dem fra mig."
"Sig, de er i mine tanker om dagen og i mine bonner om aftenen."
Jeg er sa selvisk.
Det er juleaften. Far ville ikke synes om, at vi var triste i aften.
I seng, miss Amy. Glædelig jul.
- Glædelig jul. - Jeg elsker dig.
- Min Jo . . . Glædelig jul. - Glædelig jul, mor.
- Sid nu ikke for længe oppe. - Nej.
Om natten fyldtes mit sind -
- med stemmer og venner, der var mig kære som de levende.
Jeg hengav mig til det og længtes efter at blive forvandlet.
Sikke noget eventyrlig mad. Ligesom i gamle dage, ikke, Hannah?
- Vi ma kun kigge pa den. - Kom sa, Jo!
Jeg er vagen. Det klaver lyder rædsomt.
- Hannah har skabt et julemirakel. - Er det polser?
Vent!
Smor! Er det ikke guddommeligt? Tak for denne morgenmad, Gud.
Hent din mor. Hun gik ved daggry for at besoge nogle tyskere.
"Hummel," sagde drengen. Han kan ikke et ord engelsk. Faderen er dod.
Seks born og et pa vej.
Hun skulle have taget brænde med. De har nok intet og næppe noget mad.
Vi kunne sende vores brod hen til Hummels.
Og smorret med. Det er ikke til megen nytte uden brod.
- Sikke en herlig sne. - Far I ikke lyst til at rulle jer?
Engang en af vore fineste slægter.
- Skont vejr til en skovtur! - Kom, Theodor. Vi kommer for sent.
Lad dem tale forst, Jo. Hvad ma de ikke tro om os?
Du ma ikke kigge tilbage.
"Riddere og skonjomfruer, alfer, munke og piger -
- træder muntert dansen."
"Pauline skreg, da brudgommens maske faldt."
"Det var ikke hendes Ferdinand, men hans dodsfjende, grev Antonio."
"Hævnen er min ! sagde han."
- "Fortsættes i næste nummer." - Glimrende kapitel, mr. Snodgrass.
- Jeg elsker forbudte ægteskaber. - Den burde trykkes i andre blade.
Haner De vor avis, mr. Tupman?
"Et gront . . ." "Annonce".
"Et gront skærf ejet af mr. Winkle er blevet affjernet fra tojsnoren."
"Selv samme beder om oplysninger, der kan fore til dets tilbagekomst."
Mine herrer, hor blot!
Jeg henleder opmærksomheden pa mr. Tupmans "Squashens historie".
- Det er jo en opskrift, Beth. - Jeg kan aldrig finde pa noget.
Skrivekunstens forste regel: Skriv aldrig, hvad De ved.
Hvad synes De om den unge mand?
Er han fange ligesom Smee i "Nicholas Nickleby"?
Han virker ensom.
Han har maske en hemmelighed? En tragisk, europæisk hemmelighed.
Han er vist vokset op i ltalien blandt kunstnere og vagabonder.
Har han ikke en ædel pande? Var jeg dreng, ville jeg ligne ham.
Tænk at forlade ltalien for at bo hos den ækle gamle mand.
Jeg ville være ræd for at skulle bo der.
Jeg ville godt bo i sadan et fint hus og eje fine ting.
Det er ikke rigtig jul uden gaver.
Jeg savner sadan nogle blyanter.
Gid jeg ikke skulle arbejde for grandtante March.
Hvad er dit juleonske, Beth?
At krigen holder op, sa far kan komme hjem.
- Det onsker vi alle sammen. - Det er et dejligt klaver, de har.
Nar jeg bliver forfatter, far du det bedste, der findes.
Ellers kan du spille pa mit. Jeg vil gifte mig afskyelig rigt.
Og hvis nu din elskede er fattig, men god ligesom far?
Det er jo ikke som at skulle leve med sin grimme næse. Man kan vælge.
Jeg gifter mig ikke for pengene. Tænk, hvis han gar bankerot.
Eagle betaler fem dollars for hver historie, de trykker, og jeg har ti !
Jeg ynder ikke al denne pengesnak. Det er ikke chikt.
Hvis det er chikt at være uinteresseret i finanser, -
- sa er familien March den eleganteste i Concord.
En dag bliver vi voksne, Meg. Sa er det godt at vide, hvad vi vil.
Udmærket.
- Stil vognen ind. Lad det ga tjept. - Glædelig jul.
Jeg glæder mig sadan.
I ma fortælle alt om Belle Gardiner. Om hendes næse og hendes ring.
Annie siger, det er en smaragd. Alle er sa heldige undtagen mig.
Det er godt, jeg ikke skal finde pa noget at sige til alle de fremmede.
Spis nu ikke for meget og giv ikke folk handen . . . Din kjole!
Du star altid for tæt pa ovnen. Du ma vende ryggen til væggen.
- Se, nogle nuttede sma hæle. - De er temmelig sma.
Det er jo kun for en enkelt aften. Man kan vel ikke se, de er brugt?
Hæle er du nodt til at have.
Hvad er det for en sær lugt?
Ligesom af brændte fjer.
- Himmel ! - Nu har du odelagt det!
Du skulle ikke have bedt mig gore det. Jeg odelægger alting.
- Jeg kan da ikke ga ud sadan. - Fint. Jeg gar heller ikke.
Vi sætter mit harspænde foran.
Det dækker det.
Nu far jeg aldrig nogen friere. Jeg bliver pebermo.
Man har ikke brug for friere i hobetal, kun én. Den rette.
- Lyt til barnet. - Meg bliver ikke gift straks, vel?
Ikke hvis Jo skal hjælpe mig.
- Hvor ma du være lykkelig. - Den er bedarende.
Jeg ma nok hellere hjælpe mor. Undskyld mig.
- Undskyld ! - Bliv. Det er et godt skjulested.
Det er sa pinligt bare at sta og stirre.
Skal jeg tage jakken pa? Jeg kender ikke reglerne.
Jeg hedder Laurie . . . Theodore Laurence, kaldet Laurie.
Jo March . . . Hvem stirrede De sa pa?
- Dem. Hvad legede De for en leg? - Ingen anelse, men jeg vandt vist.
Pa hvem ellers?
Jeg var ganske betaget af hende der.
Det er Meg. Hun er min soster.
Hendes pande er helt skaldet.
Passer det, at De har boet i ltalien blandt kunstnere og vagabonder?
Min mor var italiener. Hun var pianist.
- Det misbilligede min farfar. - Sadan et skuespil har jeg set.
Synes De om at ga i teatret? Er De fodt der?
- Hvor . .? I ltalien. - Taler De fransk eller italiensk?
Engelsk hjemme. Francais a I'école, konservatoriet i Vevey.
Men farfar har skaffet en huslærer. Jeg skal ga pa college.
Jeg begik gerne mord for at komme pa college.
Faktisk skal jeg til Europa. Det haber jeg i det mindste.
Min grandtante skal af sted, og hun vil have mig med som ledsagerske.
Jeg skal læse hojt i timevis, men jeg spiller alle rollerne.
Hvis jeg ikke skulle være forfatter, ville jeg til scenen i New York.
- Ryster det Dem? - Meget.
Undskyld ! Meg vil altid have, at jeg forer.
Det er en skam, De ikke kan danse som en dame.
Hvorfor ser De pa min kjoleryg?
De lovede ikke at kigge.
- Jeg har forstuvet min ankel. - Ikke sa sært. Gor det ondt?
- Jeg har det udmærket. - Det er naboen, Laurie. "Fangen".
- Stakkel. Jeg henter mrs. Gardiner. - Nej. Sa tror hun, det er punchen.
- Nu er den fine fest helt spoleret. - Jeg kan kore Dem hjem.
Mange tak.
Stot dig til mig. Mange tak, mr. Laurence.
- Farvel, Laurie! - Hvor har du dog de sko fra?
Korte I i hans vogn? I er heldige. Er han meget romantisk?
- Ikke det mindste. - Han er venlig, men skrækkelig.
Det var klogt at komme sne pa.
Kom han sne pa hendes ankel? Med sine egne hænder?
- Hold op med at være danefærdig. - I skal ikke vase om drenge.
- Gor det ondt? - Meg oplever alt det dejlige.
Vær nu ikke sa forgabt i ham. Jeg haber, vi bliver venner.
- Med en dreng? - Han er ingen dreng. Han er Laurie.
Hurtigere!
De unge damer er usædvanlig aktive, hvis jeg ma sige det.
Piger adskiller sig ikke fra drenge. Kvindelig kraftesloshed skyldes, -
- at de lukkes inde og sidder bojet over sytojet i stramme korsetter.
Mor, dog !
Deres unge elev er lidt af en atlet.
Det er han og dygtig tillige. Men ogsa uregerlig.
Det er beklageligt, at hans bedstefar er sa meget væk.
Man ma habe, Deres piger har en dæmpende indflydelse pa ham.
Skal du absolut drofte korsetter med alle?
Gor jeg det?
Pokker tage de forbistrede skorter.
- Du ma ikke sige "pokker". - Vær nu ikke sadan en sippenip.
Bare jeg var Beth og kunne lave rare ting derhjemme.
Ja, hvis du synes, vask og husgerning er rart.
- Pokkers . . . - Skynd dig. Jeg kommer for sent.
Der er mrs. King, og jeg er sent pa den igen.
- Dejlige born. - Skal jeg ga i skole?
Jeg foler mig beskammet. Jeg skylder mindst et dusin limefrugter væk.
- Er de pa mode nu? - Ja. Nu gælder det kun limefrugter.
Alle bytter dem med perler i frikvartererne.
Har man ingen, kan man lige sa godt være dod, og jeg har haft sa mange.
Det er ikke sært, du intet lærer.
Jeg ved, hvordan det foles, men vi er da ikke helt uden midler. Endnu.
Her er 25 cent. Mor gav mig kludepengene for denne maned.
"Dernæst hævdes sjælens udodelighed -
- at skyldes dens ulegemlighed -
- som i alle leipotymiske tilfælde, -
- der stemmer overens med tanken om udodelighed."
"Og moralitet og legemlighed . . ."
. . . og nu tror jeg, du endelig er doset hen.
Josephine! Det trækker!
Er det noget med far?
Læreren slog mig og smed limefrugterne ud i sneen.
May Chester sagde, at mine frugter nok kom fra fattighuset.
Sa sagde jeg, at hun ikke matte fa nogen.
Sa fortalte hun mr. Davis, at de la i mit bord, og sa slog han mig.
- Han skulle selv have en omgang ! - Vi ma ikke henfalde til vold, Jo.
- Jeg skriver et brev til ham. - Det skal nok gore indtryk.
Du sagde ikke, det var forbudt. En hel maneds kludepenge.
- Jeg burde ikke have givet dig dem. - Alle de dejlige limefrugter.
- Jeg er helt spoleret. - Det er pjank i tider som disse.
Du gar mere op i din lille næse end at fa dannet din karakter.
Den skole er forfærdelig. Du staver rædsomt.
Mr. Davis sagde, at man lige sa vel kan uddanne en kvinde som en kat.
Jeg kværker mr. Davis.
"Mr. Davis . . . Med hvilken ret slar De et barn?"
"For Gud er vi alle born og lige. Slar og ydmyger De et barn, -
- Iærer hun kun at sla og ydmyge." Amy . . .
Kan du styre dig og blive undervist herhjemme ligesom Beth?
- "Jeg tager Amy ud af skolen." - Det har han godt af.
Jo tager sig af din uddannelse.
Fortæl, hvad der sker, -
- da hertugen vender familieformuen ryggen og redder lady Zara.
Jeg ved det ikke. Det er lutter mord og jomfruer i nod.
Jeg elsker dine jomfruer i nod.
Ah, Beth, jeg ved ikke, om jeg nogensinde kan blive god som mor.
Jeg torster mere efter vold.
Kunne jeg blot være som far og ga i krig mod uretfærdighedens lover.
- Det gor mor jo ogsa pa sin made. - Ja.
Men jeg vil noget andet. Hvad ved jeg ikke, men jeg er pa udkig.
Du finder det, Jo.
Hallo, Jo! Kom herover! Ogsa du, Meg. Her er dodsenstrist.
Man raber ikke til damer, som om de var koer.
Det ma De undskylde!
Hvad laver de piger dagen lang?
Over kvindelivets mysterier er draget et slor, -
- som bedst lades urort.
Kære grevinde, bed for mig, -
- thi jeg har syndet mod mig selv og min broder Rodrigo.
Du skal sige det, som om du har syndet.
Rodrigo, du kommer og leder efter hertugen af Lancashire.
Halloj, hvem der? Jeg glemte bækkenerne.
Jamen . . . Det er jo Rodrigo.
Jeg vil være lady Violet. Jeg er overtræt af at være drengen.
Det er spillet, det drejer sig om. Du er for lille.
- Sa vær grevinde Montanescu. - Hun har ingen replikker.
Hvem skulle ellers være Rodrigo?
Mine herrer . . .
Jeg vil foresla et nyt medlem af vort teaterselskab:
Theodore Laurence.
- Han gor bare nar af os. - Han tror, det bare er en leg.
- Nej. Pa ære. - Alene skal vi ikke tage os i agt.
Vi blotter jo vores sjæle.
- Maske finder han os upassende. - Det ville Teddy aldrig gore.
Vil I ikke nok? Lad os prove.
- Forræder! - Lad mig præsentere mig selv.
Skuespiller, musiker -
- og klubbens tro og ydmyge ven.
Som tegn pa min taknemmelighed og for at fremme kommunikationen, -
- eftersom raben fra vinduerne er forbudt, vil jeg anbringe . . .
. . . et postkontor i vores hæk.
Sa vi yderligere kan blotte vore sjæle -
- og forfærdeligste hemmeligheder.
Jeg sværger aldrig at ville afslore, hvad jeg matte hore i fortrolighed.
Jamen sa . . .
- Indtag din plads, Rodrigo. - Sir Rodrigo.
Laurie fik adgang til vores selskab.
Og vi kunne dagligt glædes over at have vores helt egen bror.
- Jeg vil i teatret. Jeg ma intet! - Du er for ung. Hvor er kikkerten?
Nej, jeg er ej. Du vil bare have Laurie for dig selv. Ma jeg ikke?
Laurie har kun kobt fire billetter. Ser jeg for sjusket ud?
Det er jo bare Laurie og den gyselige mr. Brooke.
- Kan han ikke skaffe en billet til? - Nej.
- Du er forkolet. - Vi laver lidt ingefær-te.
Du er langt bagud i regning. Jeg vil ikke have en uvidende soster.
Stands mukkeriet. Du ligner en due.
Det vil du fortryde, Jo March !
Tak.
Var Nell Watson ikke bare god til at dane?
- Gid jeg var den danende type. - Og jeg den gribende type.
Unge Laurence siger, De er teaterkender.
Jeg nyder at læse skuespil.
Jeg finder det selv yderst kærkomment.
Men i teatret distraherer det mig at tænke pa skuespillernes sære liv.
Hvem vil leve med en skamloshed, som den Nell Watson ma tale?
Meg er en utrolig skuespillerinde. Vi spiller nogle vilde stykker.
Det er bare noget, vi leger.
Faktisk er det sadan, at vi i skolen . . .
Hvad mener du om det? Lad os se, hvad de laver.
Det var vidunderligt, mr. Brooke.
Det har været en meget dejlig aften.
- Mange tak og godnat. - Godnat.
- Det var uhofligt. - Du klæbede dig til ham.
- Man ma godt stotte sig til en arm. - Var det sjovt i teatret?
Det var skont. Jeg blev ganske inspireret af kærlighedsscenerne.
Du blusser, kære. Var teatret overfyldt?
Mukker du stadig?
Beth, hvor lagde jeg mit manuskript?
Det var ikke mig !
Jeg slar dig ihjel !
Du godeste.
Hvor kunne du gore det?
Hold op, Jo! Du gor skade pa hende.
- Slip hende! Hvad er der sket? - Jeg hader dig !
Du ma ikke rore det! Lad det ligge.
Du er færdig !
Jeg vil aldrig se dig mere!
Det er et stort tab, og du har grund til at være vred.
Men lad ikke solen ga ned over din vrede. Tilgiv hinanden.
- Start pa en frisk i morgen. - Jeg tilgiver hende aldrig.
Undskyld, Jo.
Det bliver nok den sidste is i ar.
- Du siger "nu". - Vent pa mig !
Ignorér hende. Klar . . . Pokkers!
Amy!
Hold fast!
Hold fast, Amy!
Fa fat i en planke!
Hold fast i den, Amy!
Hold fast!
Sadan. Sadan, ja.
Josephine March, gik du hele vejen fra Waldon Pond i underbukser?
- Som om hun lagde mærke til det. - Hvor kunne jeg være sa styg?
- Gud være lovet for Laurie. - Elsker du ham hojere end mig?
Lille fjols. Jeg kunne aldrig elske nogen, som jeg elsker mine sostre.
Du glemmer det bedste, hvor Zara giver efter for hertugens rival.
Det er jo rigtigt! Sir Hugo . . .
Ham kan jeg faktisk bedst lide.
Om foraret forberedte vi, at Meg skulle til Sally Moffats bal.
Jeg ville hellere hænges end deltage i sadan et.
Vent, til hele Boston ser dig, Meg.
Jeg har truet Laurie med dodsstraf, hvis du bliver bænkevarmer.
Hvor er den handske?
Abigail, jeg ryster pa hovedet over din opdragelse af Margaret.
Hvordan bliver hun gift uden en passende debut?
Din mand kan ikke ændre pa omstændighederne.
Min nevo er en tabe, bade hvad penge og hans nye filosofi angar.
Jeres eneste hab er, at Margaret bliver godt gift.
Men hvem gifter sig med guvernanter?
Og hun har spoleret sit sind med de boger. Er de til mig?
Nej. Dem skal Meg have med. Mor, Meg har mistet en handske.
Det gar ikke. Moffats er fine folk.
Du har helt ret. Hun kan lane mine.
- Meg ! Du kan tage mors! - Ah, kæreste . . .
- Mere te? - Nej tak.
Sally Moffat, du bliver ude af stand til at stramme dit korset.
Jeg spiste ikke i ugevis for mit bal.
- Hvor den farve dog klæder dig. - Præcis som forglemmigejer.
Jeg har ikke set pænere stof siden for krigen.
- Men den er sa ordinær i snittet. - Jeg syer selv mit toj, og . . .
Mrs. Finster har færdigsyede silkekjoler. Vi gar derhen i morgen.
Marcherne har ikke kobt silke i arevis pa grund af slaveriet.
Matte din far ikke lukke sin skole, fordi han lod en sort pige ga der?
Mrs. Finsters silke er ikke fra Syden, men ovre fra Linfield.
- Er det ikke kinesisk silke? - Væverierne bruger bornearbejdere.
De fattige er altid iblandt os. Det er godt, du minder os om det.
Ma jeg sige noget?
Det der er en eftermiddagskjole. Du skal være min yndling.
Hortense, viens ici.
I aften skal miss March gore sa mange erobringer, hun lyster.
De har jo intet korset pa.
Den næste dans er vist en polka. Med mig.
Jeg ville gerne, men jeg er om om mine nye sko.
Mit credo er: Træd ikke pa mig.
Miss March . . . Jeg troede, Deres familie var afholdsfolk.
Lad være. En og anden herre har ikke set dine yndigheder.
Og jeg lovede Jo at vise dig frem.
- Pigerne hjalp mig. Det foles rart. - Det afslorer en ganske ny Meg.
Hvad kalder man det der?
Meg . . .
Undskyld.
Du ma ikke fortælle Jo om min opforsel.
Hvis du ikke afslorer min opforsel.
Jeg ville bare fornemme, hvordan det var at være Belle Gardiner.
- Med fire friere og 20 handskepar. - Du er ti af de piger værd.
Har du set March-pigen jagte Laurence-arvingen?
Jeg har snublet i den fjollede kjole hele aftenen.
Bind noget af den om halsen, hvor det kan være til nytte.
Folk skal ikke betragte Laurie og Meg som aktorer i et skuespil.
Intet far folk til at spekulere som synet af en kvinde, der morer sig.
- Hvorfor ma han gore, som han vil? - Uden at nogen ser ned pa ham?
Af én bestemt grund: Laurie er mand.
Som sadan kan han stemme, eje jord og selv afgore, hvad han vil være.
Og derfor ringeagter man ham ikke.
- Hvorfor ga op i, hvad de tænker? - Det gor jeg.
Det er rart at blive beundret. Jeg indrommer, jeg syntes om det.
Men hvad mener du om dig selv?
Foler du, at dit værd blot bestar i at være dekorativ, tror du maske, -
- at det er alt, hvad du er. Tiden udhuler den slags skonhed.
Men den kan ikke svække dit sinds forunderlige veje.
Din humor, din venlighed og dit moralske mod.
Det, jeg værdsætter sa hojt hos dig.
Gid verden var mere retfærdig. Jeg ved, I kunne forbedre den.
Ellers tak. Og behold noderne. Jeg far ikke spillet.
Du far brug for dem pa college. Her er din "Dombey og sonner".
Jeg tager altsa ikke hele Dickens med til Harvard.
Næ, du far jo langt vigtigere ting at læse.
Intet bliver forandret, Jo.
- Bare jeg kunne tage med. - Det ville jeg ogsa onske.
Du kommer hjem og ved en masse, og det vil jeg hade dig for.
Tilfældigvis ved jeg allerede noget, du ikke ved.
Om Meg og en vis huslærer, -
- der snart er ansat i firmaet Laurence og Laurence.
Har Meg forlagt en vis personlig ejendel sasom . . .
. . . en handske?
- John Brooke stjal din handske. - Hvilken? Da ikke den hvide?
Han har gemt den i sin lomme i evigheder.
- Bor han ikke give hende den? - Min mening er uden betydning.
Der er kommet et telegram fra Washington Hospital.
Jeres far er blevet saret.
- I skulle kunne klare jer en maned. - Vær ikke urolig for os.
- Se til familien Hummel, ikke? - Det skal jeg nok.
Hvor er Jo?
Hun slas med tante March om penge til mors billet.
- John . . . Mr. Brooke . . . - Jeg vil ledsage jeres mor.
Kokken har lavet middagsmad, og farfar sender en flaske.
Mr. Brooke er her.
Jeg er færdig her, sa mr. Laurence har givet mig ærinder i Washington.
- Vi kan ikke lade Dem rejse alene. - Hvor er det venligt af Dem.
- Skal vi na toget klokken 1 8? - Ja, jeg sendte Jo, men . . .
Endelig . . . 25 dollars? Kan tante March undvære dem?
Jeg nænnede ikke at sporge . . .
- Sa jeg har solgt mit har. - Hvor kunne du? Det var din pryd.
- Unionen lider næppe skade. - Det klæder dig.
Sig til far, at vi elsker ham.
Sig, at vi beder for ham.
Jeg kommer til at savne mine pigeborn.
Tænker du pa far?
Pa mit har . . .
Vent pa mig !
- Pokkers! Altsa, den ovn. - Vi spiser dem alligevel.
Der er hverken mel eller kaffe, og vi far ikke mere pa kredit.
- Hvad er der til familien Hummel? - Blæse være med dem.
- Drengene er syge. - Mor ma ikke vide det her.
Jeg hader penge!
Jeres kartofler!
Jeg forstar Dem ikke. Jeg har en . . .
Laurie er hjemme.
Vi kunne fa mad i en uge for det, han bruger pa billard.
Meg ! Jeg har solgt "Den fortabte hertug af Gloucester". Fem dollars!
- Jeg er forfatter . . . Beth? - Den lille Hummel er syg.
Jeg har det sa underligt.
Hun er varm, men siger, hun fryser. Hun er torstig, men vil ikke drikke.
- Arsenik? Eller belladonna? - Jeg har været hos Hummels.
To born er dode af skarlagensfeber. Du og miss Jo havde det som born.
Men miss Amy ma vi sende væk.
Hun dor ikke. Vel, Laurie?
Gud lader hende ikke do.
Jeg vil ikke rejse væk.
Jeg kommer pa besog hver dag. Pa æresord. Du bliver ikke alene.
Jeg er bange for tante March.
Hvis hun ikke er sod, kommer jeg og henter dig.
- Hvor skal vi sa hen? - Til Paris?
Hvis jeg far skarlagensfeber og dor, sa giv Meg min æske med duerne.
- Og Jo skal have min turkisring. - Det skal jeg nok ordne.
Jeg vil ikke do. Jeg har endda aldrig faet et kys.
Hele livet har jeg ventet pa et kys. Hvad nu, hvis jeg gar glip af det?
Ved du hvad?
Jeg lover, at jeg vil kysse dig, for du dor.
Mor bor ikke forlade far.
- Beth har brug for hende. - Hvad sa, hvis far far det værre?
Hvordan i himmelens navn skulle vi betale togbilletten?
"Han ma ikke vanhellige mine . . ."
Hellige ting.
"Thi jeg er Herren, som helliger dem."
"Og Moses talte saledes til Aaron og til hans sonner og israelitterne."
Fortsæt.
"Herren talede sa til Moses . . ."
Jo, mr. Laurence er her.
Ma jeg med Deres tilladelse bede dr. Bangs om at undersoge pigen?
Der er intet at stille op. Hvis jeg arelader hende, dor hun.
Send hellere bud efter Deres mor.
Det har jeg allerede gjort. Mrs. March kommer i aften.
Jo!
Farekylling . . . Mor er hos dig.
Hun er iskold.
Jo, hent et fad med eddike og vand og nogle klude. Meg, min taske.
Feberen skal væk fra hendes hoved.
Beth . . .
Sadan kom Beth tilbage, omend med et hjerte svækket for altid.
Dengang vidste vi ikke, at en skygge havde lagt sig.
Vi forberedte endnu en jul uden far.
- Prov i hvert hjorne. - Nej ! En gren er nok.
- Det ma De undskylde. - Det sker hele tiden.
- Nu kommer hun. - Hvad med grenene?
Hvor er huset smukt.
Mine venner fra college. Freddy Vaughn og Averill Watson.
De bider ikke.
- Du skal ikke sidde der . . . - Her!
- Sid her, mit barn. Glædelig jul. - Glædelig jul !
Jeg burde have givet dig det for længe siden.
Det tilhorte min lille pige, der forlod os, da hun var meget ung.
Men nu skal det spille musik igen.
Tak, mr. Laurence.
Glædelig jul.
- Spil noget, Beth. - Skal jeg?
Det lod godt!
Det bliver nok en lang forlovelse.
John ma jo kobe et hus forst. Og han skal være soldat.
John? Gifter jer? Torre gamle mr. Brooke?
Hvordan har han sneget sig ind i familien?
- John har besogt far hver dag. - Han er kedelig. Find en sjov en.
Mr. Brooke er god og rar og serios. Og fattigdom skræmmer ikke mig.
Du kan da ikke lade hende gifte sig med ham.
Hellere gifte sig af kærlighed end miste sin selvrespekt.
- Sa gor det intet, han er fattig? - Nej. Men gid dog han havde et hus.
Hvorfor skal vi giftes? Hvorfor kan alt ikke være som for?
Han frier blot. Intet skal afgores nu.
Lad os nu ikke odelægge dagen.
- Far . .? Far! - Sikke en vidunderlig julegave!
Beth . . . Gud være lovet, du har det godt.
Lad ham dog fa vejret.
Min vilde tos.
Det kan jo være, det bliver moderne.
- Pas nu pa. - Nu skal I ikke pylre for meget.
- Hannah . . . Dejligt at se dig. - Det er rart at have Dem hjemme.
Lad mig se pa mine pigeborn.
Koleraen tog flere end rebellerne.
Man underviser ikke i landbrug. Men det burde man gore.
- Hvad lavede du og John? - Det skal du ikke tage dig af.
- Er det ikke vidunderligt? - Jo, det er vidunderligt.
FI RE AR SEN ERE
Forandringer kommer sa sikkert som arstiderne og dobbelt sa hurtigt.
Vi forliger os med det, som vi kan. Eller som Amy sagde som lille:
"En dag bliver vi voksne, og sa er det godt at vide, hvad vi vil. "
- Sa De mener, Amy har evner? - Miss March maler glimrende.
Men hendes landskaber mangler folelse.
Yderligere studier ville gavne Amy, men det lader sig ikke gore her.
- Hvad ville De foresla? - Cape Cod? Europa er dog bedst.
Teddy!
Pigen sagde, du forst kom i aften. Hil den store kandidat!
- Er din farfar meget stolt? - Og syg efter at fa mig pa kontor.
Hvorfor ma Amy male og du grifle, mens jeg skal ignorere min musik?
Ja, hvorfor?
Gor jeg det ikke, ma jeg trodse farfar.
Ja, men ikke hele samfundet.
Jeg kan ikke byde ham trods.
Nar jeg forestiller mig selv i den tilværelse, -
- kan jeg kunne komme pa én ting, der kan gore mig lykkelig.
Nej. Teddy . . . Lad være.
Vi ma tale fornuftigt sammen.
Jeg har elsket dig, -
- fra forste gang jeg sa dig. Hvad er fornuftigere end at blive gift?
Vi ville sla hinanden ihjel. Vi kan ikke beherske os.
- Jo. Hvis jeg ikke provokeres. - Vi er stædige og vil skændes.
Du kan ikke engang fri uden at skændes.
Jo . . . kæreste Jo, -
- jeg sværger, at jeg vil være som en helgen.
Du far lov at vinde hvert et skænderi.
Jeg vil tage mig af dig og din familie.
Jeg vil give dig alt. Du skal ikke skrive, medmindre du vil.
Farfar vil have, at jeg kommer i lære i England.
Kan du ikke se os vandre rundt i London?
Jeg er ikke fin nok til London. Du skal have en, der er elegant.
Jeg vil have dig.
Bed mig ikke om det, Teddy.
Jeg er frygtelig ked af det.
Jeg holder af dig. Du er min kæreste ven.
- Men jeg kan ikke blive din hustru. - Du siger, du ikke vil.
- Men det kommer du til. - Nej !
En dag . . .
. . . moder du en mand, en god mand, som du vil elske umadelig hojt.
Du vil leve og do for hans skyld. Jo, du vil !
Jeg kender dig.
Og jeg vil hellere do end at skulle overvære det.
Er du syg, Jo?
Hun har afvist Laurie.
Det kan hun bestemt lave om pa. Det er en misforstaelse.
Hor ham . . .
- Jeg ma væk. - Selvfolgelig.
- Tante March skal til Frankrig. - Frankrig? Det er jo perfekt!
- Hun har bedt mig tage med. - Til Europa?
Mit Europa?
- Hvornar? - Det er lige blevet besluttet.
Jeg skal være hendes ledsager.
Hun vil have, jeg studerer maleri, og haber, jeg finder et godt parti.
Maske har hun ikke noget imod, at du bor pa Plumfield, -
- mens vi er væk.
Selvfolgelig foretrækker hun Amy. Jeg er grim og fortaler mig altid.
Jeg fjanter rundt og afviser glimrende ægteskabstilbud.
Jeg elsker vores hjem, men jeg er sa rastlos og kan ikke holde det ud.
Undskyld. Undskyld, mor. Der er noget helt galt med mig.
Jeg vil godt ændre mig, men jeg kan ikke.
Jeg kommer aldrig til at passe ind noget sted.
Du har sa bemærkelsesværdige evner.
Hvordan kan du forvente at skulle leve et almindeligt liv?
Du er rede til at drage ud og fa brugt dine talenter.
Selv om jeg ikke ved, hvad jeg skal gore uden min Jo.
Tag af sted . . . grib din frihed.
Og se, hvad vidunderligt der kan komme ud af det.
Laurie sogte tilflugt i London.
Mor hjalp mig med at fa en plads i New York, -
- og jeg overskred kloften mellem min barndom og det, der la forude.
- Mrs. Kirk? - Josephine!
- Goddag. - Kitty! Minnie! Det er miss March.
Hendes far, oberst March, kendte jeres far.
Se, hvor De gar, mr. Costigan. Kom indenfor, kære.
Kære Beth, mors veninde mrs. Kirk har gjort det sa hjemligt for mig.
Mine sma elever, Kitty og Minnie, er nogle sode piger.
Tænk at leve i et pensionat uden far og med en mor, der er værtinde.
Jeg forlod kækt Concord, men New York synes ra og fremmed, -
- og jeg er selv fremmed her.
Mrs. Kirk tror, jeg blot skal gore nogle spændende erfaringer, -
- forjeg giver efter for ægteskabet.
Selv om her ikke er mangel pa alskens spændende oplevelser, -
- haberjeg, at mine erfaringer bliver af rent litterær karakter, -
- og at alt romantisk og spændende udelukkende sker pa papiret.
Abonnenterne interesserer sig ikke for folelser og eventyr.
- Det er ikke eventyr. - Prov et af damebladene.
Forste gang jeg sa Dem, tænkte jeg:
- "Hun er forfatter." - Hvad fik Dem til at tro det?
Jeg kender mange forfattere.
I Berlin var jeg professor pa universitetet.
Her er jeg desværre blot en ydmyg lærer.
Bliv endelig siddende.
De er langt hjemmefra, miss March. Savner De familien?
Meget. Især mine sostre.
- Og Laurie. - Er hun Deres soster?
Nej. Han er en af mine venner.
- Kan De lide kaffen? - Den er bare sa stærk.
De har et imponerende bibliotek.
- Har De dem med fra Tyskland? - Et par stykker.
- Ma jeg? - Naturligvis.
De fleste nænnede jeg ikke at efterlade.
Jeg solgte alt for at fa til billetten hertil, men . . .
. . . men mine boger? Aldrig.
Shakespeare . . .
Nogle boger er sa velkendte, at det er som at være hjemme igen.
Rejser De tilbage til Berlin igen, professor Bhaer?
Friedrich. Sig Friedrich.
Nej, for desværre findes Goethes og Schillers fædreland ikke mere.
Jeg elsker Goethe. Far læste hojt af de tyske digtere, da jeg var lille.
Mine forældre havde en usædvanlig omgangskreds i Concord.
- Kender De ordet transcendentalist? - Det er jo tysk romantisk filosofi.
Vi kaster de snærende band og lærer os selv at kende gennem indsigt.
- Det er gaet helt af mode nu. - Ikke hos familien March.
Med al denne transcendens lægges der bare sa stor vægt pa fejlfrihed.
- Volder det Dem problemer? - Jeg er hablost fuld af fejl.
Kunne vi blot transcendere os selv uden tanke pa det fuldendte.
Som Walt Whitman, der pa gaderne raber digte mod vognenes larmen.
"Behold de tyste lysninger, natur, og flodernes . . . skovens stille ro."
"Blot jeg ma fa Manhattans gader."
Jeg tror, at vi alle er hablost fulde af fejl.
Han er sa fattig, som en omvandrende filosof kan være.
Men som ugerne gar, serjeg hans store generositet over for os alle.
Jeg er taknemmelig over at have en ven.
- Det er grundlaget for vores land. - Det var svig mod vores idealer.
En forfatning, der nægter kvinder og sorte basale rettigheder?
Loven er netop blevet ændret. De ma faktisk stemme.
- Sorte mænd ma stemme. - En dame behover ikke stemmeret.
- Jeg drikker kun vin som medicin. - Lad, som om De er forkolet.
Hvis kvinder er en moralsk faktor, skal de sa ikke regere og prædike?
Hvad er der, miss March?
Det er en slet logik, at kvinder ma stemme, fordi de er gode.
Mænd stemmer, fordi de er mænd. og kvinder skal ikke stemme, -
- fordi de er engle, og mænd er dyr, men fordi vi er mennesker.
- De burde have været advokat. - Jeg burde have været sa meget.
- Friedrich ! Undskyld. - Kom dog indenfor.
Jeg har gode nyheder. En avis har trykt to historier og onsker flere.
Det er jo vidunderligt. The Daily Volcano?
"Synderens lig" af Joseph March.
Sindssyge og vampyrer? lnteresserer den slags dig?
Folk synes om uhyggelige historier. Det er det, aviserne vil have.
Ja . . . sadan forholder det sig vel.
Sa kan Beth fa en ny frakke. Den bliver hun nok glad for.
Jeg onskede ikke at belære dig. Prov at forsta.
Du skal være tilfreds med dig selv.
Min mening er uden betydning.
- Kan du tilgive mig? - Selvfolgelig.
Ma jeg give dig en oplevelse? Synes du om opera?
Bestemt! Det tror jeg da. Vi horer ikke sa meget opera i Concord.
- Men jeg har ingen operakjole. - Du er fin.
Der hvor vi skal sidde, skal vi ikke være sa formelle.
Leila er en gudinde, der har svoret aldrig at ville elske.
Bryder hun sit lofte, er alle fortabt.
- Se. Der kommer problemerne. - Hvad sker der?
Det uafvendelige.
Leilas sjæl abner sig.
Hun drages mod en idé.
Han siger: "Kærlighedens magt er skæbnesvanger."
"Dit hjerte . . . forstod mit."
"l nattens duftende dyb -
- Iyttede min sjæl betaget -
- til din elskede stemme."
"Dit hjerte forstod mit."
Laurie! Hvor er du styg ! Vi horte, du var i Grækenland.
- Du er vel optaget af forretninger? - Ikke i ojeblikket.
Farfar mente, jeg skulle koncentrere mig om musikken.
- Du kender jo Fred Vaughn. - Goddag, Laurence.
Du dyrker nok kunsten. Tante March, De ser stralende ud.
Det kan man ikke sige om Dem.
Varer det længe? Jeg ma lægge mig.
Kom endelig og besog os.
- Er de forlovet? - Ikke endnu.
Hvor længe er stryknin om at blive oplost i cognac? Otte minutter?
Og har man en daggert ved lænden, eller er det en sabel?
I den slags romaner bliver daggerten vist skjult i en stovle -
- af en mand med morkt overskæg.
Hvor er de smukke, Laurie.
De er ikke, som de skulle være, men du forskonner dem.
Lad være. Jeg kunne bedre lide dig, da du var ligefrem og naturlig.
Det fik jeg ikke meget ud af.
Du har forandret dig.
Jeg foler foragt. Du oder familiens penge væk og kurtiserer kvinder.
- Du tager ikke din musik alvorligt. - Min musik er som dine malerier.
Middelmadige kopier af en andens genialitet.
Hvorfor gor du dig sa ikke nyttig hos din farfar i London?
Det burde jeg. Hvorfor forbedrer du mig ikke?
- Jeg har noget mere praktisk for. - Du elsker ikke Fred Vaughn.
- Han er palidelig, hoflig . . . - Og tjener 40.000 om aret.
Jeg har altid vidst, jeg ikke ville giftes med et fattiglem.
- Jeg forventer, at han snart frier. - Du kommer til at beklage det.
Jeg kommer til at beklage det.
Jeg kommer i tanker om et lofte.
Lovede jeg ikke at kysse dig, for du dode?
Har du hort fra Jo?
Hun er blevet nære venner med en tysk professor.
Han forklarer hende sikkert, hvordan verden hænger sammen.
Jeg vil ikke kurtiseres af en, der stadig er forelsket i min soster.
- Jeg er ikke forelsket i Jo. - Hvorfor er du sa jaloux?
Jeg misunder Jo hendes lykke. Jeg misunder ham hans lykke.
Jeg misunder John Brooke, fordi han blev gift med Meg.
Jeg hader Fred Vaughn. Havde Beth en elsker, ville jeg ogsa afsky ham.
Ligesom du altid har vidst, at du ikke vil giftes med et fattiglem, -
- har jeg altid vidst, at jeg burde være en del af familien March.
Jeg vil ikke elskes for min families skyld.
Ligesom Fred Vaughn ikke vil elskes for sine 40.000 om aret.
Min kæreste Amy, det er dig, jeg vil have, ikke din familie.
Jeg er rejst til London for at gore mig værdig til dig.
Gor ikke noget, vi begge to vil begræde.
Monsieur Vaughn er her. Ma jeg vise ham ind?
- Friedrich ! Har du læst den? - Ja.
Den er velskrevet, Jo. Din forste roman. Hvilken bedrift.
Jeg viser din forlagsven den i dag. Han syntes om "Synderens lig".
Hvad er der?
Mr. Fields er venlig. Han vil sige dig sin ærlige mening.
Jasa . . . Hvad er din ærlige mening?
- Jeg er professor i filosofi, Jo. - Jeg vil gerne vide, hvad du synes.
Du bor skrive om dit liv. Fra din sjæls dybder.
Her findes intet af den kvinde, det er mig begunstiget at kende.
Det er sadan, jeg skriver.
Undskyld, hvis den ikke lever op til dine hoje krav.
Der er mere i dig end det her. Hvis du har modet til at skrive det.
Meg !
Jo?
- Hvorfor har du ikke fortalt det? - Man taler jo ikke om den slags.
Hvor er det dejligt.
- Hvordan har Beth det? - Hun har forandret sig meget.
Mor . . .
Vi matte ikke sende bud efter dig. Lægen har været her, -
- men det overgar vores formaen.
Jeg tror, hun har ventet pa, at du skulle komme, for . . .
Spis nu al den gode suppe.
- Jeg er glad for, du er hjemme. - Det er jeg ogsa.
"Mr. Pickwick blev rod i hovedet."
"Det er jo vigtigt. Sa er der vel intet mistænkeligt."
Jeg foler mig stærkere, nar du er nær.
Vi skal nok fa dig mere rask.
Hvis Gud vil have mig hos sig, kan ingen standse ham.
Det gor ikke noget.
Jeg har aldrig som I andre lagt planer for alt det, jeg ville.
Jeg har aldrig ment, jeg var noget. Jeg er ingen stor forfatter som du.
- Jeg er ikke nogen stor forfatter. - Men det bliver du.
Jeg har sadan savnet dig, Jo.
Hvorfor vil alle rejse væk?
Jeg nyder at være hjemme.
Men jeg bryder mig ikke om at blive ladt tilbage.
Nu er det mig, der rejser.
Jeg er ikke bange.
Jeg kan være tapper som du.
Men jeg ved, at jeg far hjemve. Selv i himmelen.
Jeg vil ikke have, du forsvinder.
"Tante March ligger i sengen og kan ikke overleve en sorejse."
"Amy ma vente og rejse hjem senere."
Det er kun godt det samme.
Kommer vi aldrig til at være sammen igen alle sammen?
Sikke en dejlig morgen.
Mange tak, sir.
Kæreste Laurie, du har næppe hort de triste nyheder om Beth.
"Meg nedkommer snart, og stakkels Amy ma blive hos tante March."
Det er for tung en sorg til, at vi kan bære den alene.
Kom hjem til os, kære Teddy. Din hengivne Jo.
Laurie . . .
Jeg vidste, du kom.
Beths glæde var betagende, da hun bojede sig over klaveret -
- og blidt berorte de smukke sorte og hvide tangenter.
Snart rygtedes det, at Amy March havde 24 lækre limefrugter.
Jeg fortalte, at de klædte mig pa, men ikke at de majede mig ud.
Mens hun talte, tog Jo kysen af.
Alle rabte op. For hendes harpragt var væk.
Det var din pryd!
Intet bliver anderledes, Jo.
Se sa!
Du har faet en datter.
Og en son.
Jeg fatter ikke, at du orkede det fire gange.
Men aldrig to pa én gang, elskede.
Daisy . . . Hun er sa dejlig.
Og han med. Sa flot. Han kommer til at ligne sin far.
Ja, han ligner John.
- Har du hort fra professoren? - Nej.
Vi skiltes ikke pa en god made.
John og jeg er ikke altid enige, men det rader vi bod pa.
Hvem kan det være?
- Teddy! Det er jo magi ! - Du er helt . . .
Syltet ind i mel. Kom ind !
Ikke endnu. Ma jeg fortælle dig noget alene?
Jeg er glad for, du er den forste, der horer det. Ma jeg præsentere . . .
. . . min hustru.
Brysselerkniplinger . . .
Jeg skulle male Europas katedraler, men kunne ikke glemme vores hjem.
Se, hvordan Amy har indfanget Orchard House. Hvor er det smukt.
Ikke sa smukt, som jeg kunne onske, men jeg lærer stadig.
Sadan en lille engel.
Jo, sig mig sandheden.
Blodets band er stærkere end ægteskabets.
- Er det dig imod? - Nej . . .
Jeg blev overrasket.
Jeg vidste jo fra palidelig kilde, at Teddy aldrig ville have en anden.
Det er rart at hore dig sige Teddy.
Endelig er vi den familie, vi altid skulle have været.
Lov mig altid at bo tæt ved. Jeg kan ikke bære at miste endnu en soster.
Her er sa dystert og koldt.
Det vil kræve en fast indtægt bare at varme op. Hvad har hun tænkt pa?
Hun har nok haft ondt af mig. "Sadan en affældig gammeljomfru !"
Stakkels tante, der har boet alene i det her ubrugelige gamle hus.
Velstanden blev et ag for hende. Kunne det ikke blive en fin skole?
Tænk, hvilken udfordring det ville være.
Davs, Tuppy.
Min bog . . .
Nogen udgiver min bog ! Hannah !
Nogen udgiver min bog ! Hvordan er den kommet?
Det var en udenlandsk herre med et sært navn.
- Fox eller Bear . . . - Bad du ham vente?
Jeg troede, det var en af Amys europæiske venner.
Jeg sagde, at miss March og mr. Laurie boede ved siden af.
Men han skulle na et tog.
Friedrich !
Ah, Friedrich, tak for bogen.
Da jeg ikke horte fra dig, troede jeg, du fandt den afskyelig.
Det var som at abne et vindue til dit hjerte.
James Fields tog den og ville ikke give mig den igen.
Sa sagde jeg: "En sadan nyhed ma jeg selv fortælle hende."
- Et fjollet indfald. - Nej. Det var ikke spor fjollet.
Det er sa dejligt at se dig igen. Kom og hils pa min familie.
Tak, men jeg skal na et tog.
Jeg rejser vestpa.
Skibet afsejler fra Boston i morgen.
Skolerne vestpa er jo nye.
Der er brug for lærere, og . . .
. . . de gar ikke sa meget op i accenten.
Jeg har heller ikke noget imod den.
Min tante efterlod mig Plumfield.
Det er et hus. Ret stort, faktisk.
Det kan kun bruges som skole, og jeg vil lave en god skole, -
- der er aben for alle lærevillige.
Sa jeg far brug for nogen, der kan lære fra sig.
- Kan jeg slet ikke overtale dig? - Jeg ma indromme . . .
Jeg habede pa at finde en grund til at blive, men . . .
Tillykke med dit bryllup.
Nej, nej ! Det er Amy.
Min soster, Amy. Og Laurie!
Jeg er ikke gift.
- Du ma ikke rejse sa langt væk. - Jo . . .
Sa lille et navn til sadan et menneske.
Vil du have mig?
Af hele mit hjerte.
Men jeg har intet at give dig. Mine hænder er tomme.
Det er de ikke nu.